ЕВОЛЮЦІЯ ІКОНOГРАФІЇ ГОРГОНИ МЕДУЗИ В АНТИЧНОМУ ОБРАЗОТВОРЧОМУ МИСТЕЦТВІ - ЖУРЕНКО, ОЛЬГА МИКОЛАЇВНА (АРТПРОСТІР, 2025)
У статті комплексно проаналізовано іконографію образу Горгони Медузи протягом основних етапів її еволюціонування — від архаїчного до римського періоду. У дослідженні використано іконографічний та порівняльно-міфологічний методи, що дозволило виявити зв’язок візуальної еволюції Медузи з соціокультурними процесами античного світу. Простежено поступову зміну зображень: від гротескних демонічних масок до антропоморфних ідеалізованих облич “прекрасної Медузи”, що стало відображенням поступової гуманізації міфу про страхітливе чудовисько. У роботі розглянуто основні іконографічні типи — від повнотілої Горгони в позі Knielauf до горгонейона, а також гібридні форми з рисами тварин і богинь. Окрему увагу приділено трансформації образу Горгони Медузи в перехідний період, коли її почали зображувати сплячою, комічною і навіть гротескно веселою. Показано, як у різні періоди змінювались ключові елементи іконографії (обличчя, волосся, очі, поза), що відображали зміщення її символіки від апотропея з виряченими очима і висолопленим язиком до естетичного та емоційного образу. Проаналізовано менш поширені, але не менш важливі для розуміння еволюції образу горгонейони, позначені як «дитячий» і «жалісливий» тип. Через виявлення в поодиноких зображеннях Горгони Медузи іконографічних ознак як архаїчного періоду (змії у волоссі, роздуте обличчя), так і класичного (вразливість через уведення «дитячості» в образ, декорованість очей) доведено, що уже в часи Римської імперії аналізований образ починає тяжіти до змішаної стилістики. Зроблено висновок, що еволюція Медузи як візуального коду створила підґрунтя для нових смислових інтерпретацій у мистецтві Відродження, класицизму та модерну, де її образ набуває рис універсальної культурної метафори.